ja, Juraj, Mišo a Ďuri v role šoféra.
Predpoveď ako včera pre Čiernu kopu - nízke dostupy a úzke bubliny. Volíme maďarské roviny. Plánujeme let na Trebišov.
Mišo nás vyduril z Košíc skôr, aby sme pred 13:00 LSEČ pozorovali ako sa Juraj trápi a bojuje až dobojoval. Medzitým skenujem oblohu svojimi dymovými sklami, ďaleko na rovine, južne od Tokaja sa konečne objavuje prvý mráčik, vietor na štarte medzi závanmi konečne ožíva a aj padáky začínajú byť úspešnejšie. Štartujem a spolu s jedným Maďarom sa dvíhame do 1500m priamo nad Tokajom. On mal plán 10km trojuholník, ja experimentujem s novými miestami v rovine, kým sa vydám na trať. Mišo po dostúpaní zisťuje, že je sám - jeho slovami "kde do ... všetci sú, veď sme mali ísť na Trebišov"
![Wink ;-)](./images/smilies/icon_wink.gif)
Juraj má znova problémy nastúpať. Ja medzitým prelietam od jedného tmavého poľa k druhému, a za kruhovým objazdom skúšam zachraňovanie v malých výškach (~100-150m). Už mám roztiahnutý zips, keď vidím o pole ďalej zúrivo točiaci sa prachový čertík. Našťastie to ožíva aj u mňa a tak konečne triafam ten správny prúd hore. Za dolinou v Erdobenye vidím podo mnou rogalo lízať hrebeň. Asi Mišo. V ďalšej doline už sedí na zemi. Pomyslím si, že aký je dnes rýchly. Pred Satoraljaujhely nastáva obvyklá dilema - pustiť to na sever do dýzy medzi vrchmi, alebo skúsiť nasvietené vinice okolo. Volím druhý spôsob, ale nejako mi nezostáva výšky, a netúžim pristávať vo viniciach. Škoda, Juraj, ktorého som videl naposledy pod Tokajom a v skutočnosti to bol on, koho som videl pod sebou v Erdobenye, ma nepozorovane nadlieta, mizne smerom na Trebišov a láme môj doterajší rekord v priamej vzdialenosti z Tokaja. U mňa iba lomená trať 50km.