Štart okolo 12:40. Na začiatku všetci išli hore. Juraj s Majom vyrazili na preskok k Zádielu vo výške 1000m, ja som nadviazal spojenie s Košickou vežou a skúšal ísť vyššie (horko-ťažko 100m navyše) a medzitým som musel reštartovať prístroj, lebo GPS nechytalo signál.
Termika ešte nebola zrelá. Pri hrade som sa trápil pod mrakom a nie-a-nie ho dostúpať. A to bol iba v nejakých 1300m. Po dlhom pátraní som zistil, že dnes nosí severná strana mrakov. Juraj s Majom už lízali hranu západne od Zádielu. Medzitým naskákali mráčky v strede doliny a to bola výzva pre mňa. Dalo sa v pohode až na Hrhov. Tam som sa nalepil na svah a s jedným PG točil stupáky pred svahom. Podmienky sa stále zlepšovali a základne sa zvyšovali. Pri Jablonove sme sa už stretli pod základňou v 1330m s Jurajom ktorý sa vracal. Pri Soroške to už bolo 1400m, pri návrate až 1560m. Pri Drienovci a Moldave to isté. Nebol som si istý, či netreba zvážat Ivana a Maja (z výšky 1400m som videl iba Jurajovo krídlo pri mojom aute), tak som sa z pekne nastúpeného preletu pri Moldave radšej vrátil aby som uzavrel trojuholník. Ale srdce mi krvácalo, keď som videl tie malé snehobiele buchty s rovnou základňou, ktorými sa to hemžilo ďalej po trati. Kto mohol vedieť, že dnes treba zvozového šoféra, že Ivan so svojim Atlasim dnes urobí preskok na Zádiela, a že to nebude na zleťáky
![Smile :-)](./images/smilies/icon_smile.gif)
Pri návrate nad Drienovcom som už bol vo výške okolo 300m, tak som sa chcel odhlásiť z veže a ako na potvoru spojenie začalo byť nespoľahlivé. Práve vtedy tam ešte prebiehala komunikácia s ďalším lietadlom. Všetky moje pokusy odhlásiť sa boli neúspešné. Tak som sa rýchlo nalepil na svah pri kameňolome, rýchlo prekĺzal až k Háju, a hoci to tam ešte driapalo hore, čím skôr pristáť. Samozrejme nad pristávačkou bol stupák, takže stáčam výšku a výška pribúda. Tak ďalej do doliny vyklesať, otočím sa a krídlo - stúpa. Rýchlo na vedľajšie pole, ale aj tam to drží. Nič to, "nebyl čas lámat si hlavu, rozkaz ten zněl jasně". Aby som náhodou nepristál do drôtov, tak stáčam doklz doľava - samozrejme na zadobočný vietor a s povoleným priečnikom to efektne hádžem na nos a elegantným flopom cez chrbát vyváľam svoj pretekársky postroj v ďateline. Rýchlo zdvíham mobil a odhlasujem sa na veži. Akurát včas, lebo už začínali byť nervózni.
Aké z toho plynie ponaučenie?
1. O 15:30 nemáš čo pristávať - to sa v takom počasí nerobí - v tom najlepšom skončiť.
2. 300m nad zemou, na dohľad od letiska môže byť už trochu neskoro na odhlásenie sa z veže - je lepšie lietať nelegálne 600m nad zemou v TMA, ako nestihnúť sa odhlásiť.